Ответы
Ответ дал:
2
В одного чоловіка був кіт старий, що вже не здужав і мишей
ловити. От хазяїн його взяв та й вивіз у ліс, думає: «Нащо він мені здався,
тільки дурно буду годувати, — нехай краще в лісі ходить». Покинув його, а сам
поїхав.
Коли це приходить до кота лисичка та й питає його:
— Що ти таке?
А він каже:
— Я — пан Коцький.
Лисичка й каже:
— Будь ти мені за чоловіка, а я тобі за жінку буду.
Він і згодився. Веде його лисичка до своєї хати, — так уже
йому годить: уловить де курочку, то сама не їсть, а йому принесе.
От якось зайчик побачив лисичку та й каже їй:
— Лисичко-сестричко, прийду я до тебе на досвітки.
А вона йому:
— Є у мене тепер пан Коцький, то він тебе розірве.
Заєць розказав за пана Коцького вовкові, ведмедеві, дикому
кабанові. Зійшлися вони докупи, стали думати, як би побачити пана Коцького, —
та й кажуть:
— А зготуймо обід!
І взялися міркувати, кому по що йти. Вовк каже:
— Я піду по м’ясо, щоб було що в борщ.
Дикий кабан каже:
— А я піду по буряки і картоплю.
Ведмідь:
— А я меду принесу на закуску.
Заєць:
— А я капусти.
От роздобули всього, почали обід варити. Як зварили, почали
радитись, кому йти кликати на обід пана Коцького.
Ведмідь каже:
— Я не підбіжу, як доведеться тікати.
Кабан:
— А я теж неповороткий.
Вовк:
— Я старий уже і трохи недобачаю.
Тільки зайчикові й приходиться. Прибіг заєць до лисиччиної
нори, коли це лисичка вибігає, дивиться, що зайчик стоїть на двох лапках біля
хати, та й питає його:
— А чого ти прийшов?
Він і каже:
— Просили вовк, ведмідь, дикий кабан, і я прошу, щоб ти
прийшла зі своїм паном Коцьким на обід.
А вона йому:
— Я з ним прийду, але ви поховайтесь, бо він вас розірве.
Прибігає зайчик назад та й хвалиться:
— Ховайтесь, казала лисичка, бо він як прийде, то розірве
нас.
Вони й почали ховатися: ведмідь лізе на дерево, вовк сідає
за кущем, кабан заривається у хмиз, а зайчик лізе в кущ.
Коли це веде лисичка свого пана Коцького. Доводить до столу,
а він побачив, що на столі м’яса багато, та й каже:
— Ма-у!.. Ма-у!.. Ма-у!..
А ті думають: «От вражого батька син, ще йому мало! Це він і
нас поїсть!»
Виліз пан Коцький на стіл та почав їсти, аж за ушима лящить.
А як наївсь, то так і простягсь на столі.
А кабан лежав близько столу в хмизі, та якось комар і вкусив
його за хвіст, а він так хвостом і крутнув; кіт же думав, що то миша, та туди,
та кабана за хвіст. Кабан як схопиться, та навтіки!
Пан Коцький злякався кабана, скочив на дерево та й подерся
туди, де ведмідь сидів.
Ведмідь як побачив, що кіт лізе до нього, почав вище лізти
по дереву, та до такого доліз, що й дерево не здержало — так він додолу впав —
гуп! — та просто на вовка, — мало не роздавив сердешного.
Як схопляться вони, як дременуть, то тільки видко. Заєць і
собі за ними — забіг не знать куди... А потім посходились та й кажуть:
— Такий малий, а тільки-тільки нас усіх не поїв!
Вас заинтересует
11 месяцев назад
11 месяцев назад
1 год назад
6 лет назад
6 лет назад
7 лет назад