Ответы
Ответ дал:
0
вій знаменитий «Заповіт» Тарас Шевченко написав 25 грудня 1845р. в
м.Переяславі під час важкої хвороби.
У грудні 1845р. Шевченко гостював на Переяславщині у поміщика-декабриста
С.Н. Самойлова і тяжко захворів. 24 грудня стан його різко погіршав
— запалення легенів. Самойлови, побоюючись ще гіршого, відправляють
поета в Переяслав до Козачковського. Тяжко було в дорозі, нелегше і по
прибутті, хоч лікар-приятель зробив усе можливе. Прийшла невесела думка,
що це, може, останні години його життя. Так не хотілося умирати, бо ж
тільки почав по-справжньому жити. Але до всього треба бути готовому,
якщо раптом смерть, то треба сказати людям останнє слово. Нелюдськими
зусиллями перемагаючії хворобу, якось підвівся і ослаблими руками
запалив свічку. На папір лягли перші такі страшні для молодої людини
слова:
Як умру, то поховайте
Мене...
Отакі події наштовхнули Шевченка до написання «Заповіту». Але поштовх ще
не є причиною. Якби тільки хвороба поета була причиною, то ми мали б
суто особистий, так би мовити, приватний, а не громадянський заповіт.
Насправді ж вірш був викликаний суспільно-політичними умовами життя
країни в 30-40-х роках XIX століття, сповнений глибокого революційного
змісту.
Поет викриває соціальне зло, про яке спочатку наслухався, а потім
побачив на власні очі в 1843-1845 рр. Відвідавши знедолену свою
Вітчизну, проїхавши сотні сіл Полтавщини і Київщини, він чув відгомін
спалахів селянських повстань по Україні. Побувавши і в панських палацах,
і в мужицьких хатинках, він побачив, що пани влаштували
собі рай, а селянам — пекло. Він
побачив усе, вислухав усіх зробив висновок:
...вставайте, кайдани порвіте.
Вас заинтересует
5 месяцев назад
5 месяцев назад
1 год назад
1 год назад
5 лет назад
5 лет назад
7 лет назад