Ответы
Доброго дня, Тарасе Григоровичу
Так, нелегко тобі було, але знав би ти, Тарасе, чого вже люд український натерпівся після твоєї смерті… Це обман, що кріпацтво відмінили, пани, навпаки, могутнішими і лютішими стали… І голодом нас морили, і холодами сибірськими винищували, і свинцем розжареним пробивали тіла, твої послання не дозоляли читати, брехали, що ти в Бога не вірив… Та все знаходились люди, які твоєму величному ділу загинути не давали - пером проти панів воювали… Стус, Симонеко – та ти їх, напевно, і без мене знаєш, ви ж тепер Там разом.
У нас в Україні зовсім погано стало.ВІйна почалась.Без тебе, без твоїх нових віршів зовсім скрутно стало
А як вже гарно наші політики-гетьмани про тебе говорять: «національним героєм» звуть і слів ласкавих не шкодують… А в них, щоб героєм зватись не просто народові треба подобатись, треба і в них шану заслужити, найперше –… світ цей покинути. Бо воно і не знати, чи любили б вони тебе так, якби ти живим був, радше – навпаки. Ось був у нас недавно журналіст славний, хоч і не звідси родом, Георгій Гонгадзе, писав як гарно: правдиво і гостро. Але ж який він в біса герой, якщо живий? Та знайшлись добрі люди - «допомогли» йому героєм стати… Та так, що вже 11 літ не можуть знайти тих, хто «допоміг». Ти не дивуйся - у нас воно тепер всюди так: злочинці вироки виносять. Бо ж в дзеркало то тицяти соромно, от і винних сердешні шукають.
Тарасе Григоровичу, якщо вже тобі до нас не приїхати, то попроси Бога, щоб послав Кобзаря, такого ж, як і ти; хоч сліпого, та, головне, щоб серце зряче мав…