Ответы
Ответ:
“Полліанна” скорочено Одинадцятирічна Полліанна Уіттіер приїжджає до своєї тітки міс Поллі Харрінгтон в штат Вермонт. Батько Поліанни Джон Уіттіер помер, не залишивши практично ніякої спадщини: будучи бідним пастором в маленькій церкві і отримуючи невелику платню, він залишив після себе лише кілька книг. Так як мати Поліанни давно померла, а інших родичів у неї немає, вона змушена переїхати до тітки Поллі, яка весь цей час не підтримувала ніяких контактів з родиною Поліанни. Старша сестра тітки Поллі свого часу вийшла за Джона Уіттіер всупереч бажанню батьків, які наполягали на весіллі з багатою людиною. Але мати Поліанни стала дружиною місіонера і відправилася з ним на південь, з тих пір родина розірвала з нею всякі стосунки. Тепер, двадцять п’ять років потому, тітка Поллі живе одна у величезному будинку, успадкувавши великий стан після смерті всіх її близьких. Вона педантична, строга і приймає племінницю виключно з почуття обов’язку. Полліанні вона виділяє кімнату на горищі, без дзеркала, з голими стінами і практично без меблів, тому що «їй хотілося по можливості віддалитися від суспільства дитини і, одночасно, вберегти багату обстановку: вже вона-то чула, як погано поводяться діти з хорошими речами ». Полліанна ж є повною протилежністю Поллі: дуже жива, балакуча і життєрадісна. Вона вчить оточуючих грі «в радість». Грати почали вони з батьком давним-давно, коли їм серед пожертвувань дісталися милиці: «Мені тоді страшенно хотілося ляльку, ось тато і попросив жінку, яка збирала пожертви. А та леді відповіла, що ляльок ніхто не жертвував, тому замість ляльки посилає маленькі милиці ». Тоді батько пояснив Полліанні, що потрібно радіти, раз милиці їм не потрібні. З тих пір вони завжди грали «в радість», знаходячи привід для оптимізму в кожній події. У перший же день після приїзду Поліанни тітка Поллі залишає її без вечері, звелівши вечеряти хлібом з молоком на кухні, разом зі служницею Ненсі, на що Полліанна відповідає: «Що ви, тьотю, я дуже рада. Я люблю хліб з молоком, і Ненсі мені дуже подобається. Ми так добре повечеряли разом ». Все моралізаторство і покарання тітки Поллі її племінниця сприймає із захопленням і вдячністю, чит призводить міс Поллі в замішання. Поступово тітка Поллі прив’язується до Полліанни. Ненсі починає грати в «Радісну гру» у своєму власному житті. Полліанна не може розповісти тітці про радісну гру, тому що тітка Поллі, все ще тримає старі образи, і не дозволяє Полліанні згадати свого батька. Полліанна починає вчити грати в свою гру всіх навколо. Вона приносить частування місіс Сноу (старій жінці, прикутій до ліжка), робить її зачіску і надихає її на відновлення інтересу до життя. Полліанна знайомиться з літнім чоловіком, якого вона бачить на вулиці. Ненсі каже Полліанні, що ця людина – Джон Пендлтон, багатий і самотній джентльмен. Хоча тітка Поллі відмовляється чути про радісну гру, Полліанна використовує її, щоб знайти способи порадіти своїй бідній кімнаті на горищі. Безневинна радість Поліанни соромить тітку Поллі і вона дозволяє їй жити в більш зручній кімнаті внизу. Полліанна також невинно думає, що тітка Поллі буде рада прийняти нещасне кошеня і бездомну собаку, і переконує її зробити це. Потім Полліанна знайомитися з сиротою Джиммі Біном. Полліанна впевнена, що тітка Поллі теж буде рада прийняти його, але тітка Поллі відкидає його і втрачає самовладання. Полліанна придумує новий план допомоги Джиммі Біну, звертаючись до суспільства допомоги жінкам в церкві. Однак вона розуміє, що члени суспільства більше зацікавлені в допомозі дітям в Індії, ніж в місті, тому що допомога індійським дітям принесе їм чільне місце в щорічному звіті товариства. Поліанна не розуміє цих жінок, але не втрачає надії якось допомогти Джиммі Біну. На прогулянці Полліанна зустрічає Джона Пендлтона, який впав і зламав ногу. Вона біжить до нього додому і дзвонить його доктору Чілтону. Поки вони чекають, вона розмовляє з Пендлтоном і каже, що бачить, що він не такий грубий зсередини, як зовні. Вона підтримує його поки не приїжджає доктор Чілтон і рятувальники. Через кілька днів Полліанна запитує тітку Поллі, чи може вона взяти частування не тільки для місіс Сноу, а й для іншого хворого. Тітка Поллі погоджується, але сердиться, коли дізнається, що одержувачем є Джон Пендлтон.