Ответы
Ответ:
Фра́нкське королі́вство (фр. Empire carolingien, нім. Fränkisches Reich, італ. Impero carolingio) — ранньофеодальна держава, що виникла наприкінці V століття у Північній Галлії (частина Західної Римської імперії) після захоплення її франками на чолі з Хлодвігом І
Держава франків за Меровінгів
Франки (салії, рипуарії) поступово розселяються від рейнського кордону на південний захід, проте зберігають зв'язок із своєю батьківщиною. У V столітті вони досягають Сомми. Франки живуть під владою численних місцевих королів.
481—511 роки — правління короля Хлодвіга, що досягнув політичної єдності усього племені франків шляхом усунення місцевих королів.
486 року він усуває залишки західноримського панування шляхом перемоги над римським герцогом (dux) Сіагрієм. Країна між Соммою і Луарою відходить до Хлодвіга.
Близько 496 року Хлодвіг здобуває перемогу над алеманами, рештки яких захищає Теодоріх Великий. Дружина Хлодвіга Хродіхільда, католичка із Бургундії, під час битви спонукає його до навернення у християнство. На Різдво 497 або 498 року хрещення здійснює в Реймсі єпископ Ремігій. Внаслідок цього всього, на противагу системі Теодоріха (співіснування римлян і готів) Хлодвігу та його наступникам вдається завдяки злиттю галоримлян і франків закласти спільну державність.
Близько 500 року перемога над бургундами під Діжоном. З допомогою вестготів бургундському королю Гундобаду вдається вистояти.
507 рік — битва біля Вуйє. З бургундською допомогою Хлодвіг підкоряє державу вестготів до Піренеїв. У зв'язку з втручанням Теодоріха він не досягає Середземного моря (Септиманія залишається вестготською). Після смерті Хлодвіга в Парижі, державу розподіляють його сини.
531 рік — Теодоріх I завойовує державу тюрингів (король Ермінфрід) з допомогою саксів.
532—534 роки — Хлотар І, Хільдеберт І і племінник Хлодвіга Тойдеберг І підкоряють державу бургундів (битва біля Отена).
535—537 роки — від остготів франкам дістаються залишки Алеманії і Прованс (з гирлом Рони: вихід до Середзесного моря), що має спонукати їх до нейтралітету.
539 рік — Тойдеберт перемагає остготів і візантійців, однак здобути верхню Італію не вдається. Баварія стає залежною від Франції.
558—561 — Хлотар І об'єднує державу франків, проте після його смерті держава знову розпадається: початок внутрішніх конфліктів (суперечності між королівською владою і місцевою знаттю). Внаслідок боротьби — формування трьох частин держави: Австразії (Шампань, Мааська і Мозельська землі) зі столицею Реймсом, Нейстрії (романський захід між Шельдою і Луарою) зі столицею Парижем і Бургундії (райони Луари і Рони)
613—629 роки — Хлотар II об'єднує всю державу, після того як аристократія Бургундії й Австразії під керівництвом єпископа Арнульфа Мецького і Піпіна Старшого перейшла на його бік, проте він повинен розрахуватися за цю підтримку у 614 році виданням едикту Хлотара (edictum Chlotarii): король зобов'язується обирати королівських чиновників (графів) із землевласників графств (усунення чиновництва, яке залежить від правителя, і передача державної влади земельній аристократії). Корінні землі Австразія, Нейстрія та Бургундія отримують деяку самостійність під правлінням майордома, котрий стоїть на чолі королівської придворної адміністрації і є керівником королівського почту, а також главою всієї аддміністрації.
629—639 роки — правління Дагоберта, котрий ще раз об'єднує всю державу. Після його смерті починаються нові поділи держави: розпад меровінзької державності. Початок вивищення і правління майордомів. Після аквітанців у 672 році майже самостійними стають також баварці, тюринги, алемани та бретонці.
Вивищення Каролінгів
679—714 роки — правління Піпіна ІІ Середнього, що спочатку стає майордомом Австразії.
687 рік — Піпін стає правителем всієї франкської держави після перемоги біля міста Тертрі над майордомом Нейстрії — Бургундії. Наслідки: збереження єдності держави, зміщення ваги політичного центру на Мозель, Маас (річка) і нижній Рейн.
689 рік — перемога Піпіна над фризьким королем Радбодом. Об'єднання Західної Фрисландії з державою франків. Заснування єпископату Утрехт і монастиря Ехтернах для навернення фризів (близько 690 року їх навернув у християнську віру монах-місіонер Святий Вілліброрд). Спроби прив'язати алеманів до держави у 709—712 роках не вдаються.
714—741 роки — правління Карла Мартела (Молота), позашлюбного сина Піпіна ІІ, що виборює собі посаду майордома і після боротьби з Нейстрією та Аквітанією знову відновлює державу. Підкорив алеманів і тюрінгів; боротьба проти саксів. Баварія потрапляє в залежність від франків.
У 732 році в битві між Туром і Пуатьє (успішна відсіч піхоти в обороні) Карл Мартел перемагає арабів під командуванням Абд-ар-Рахмана.