Ответы
Відповідь:
Шлях… Розумію! Війна за шлях… Перечитую ці слова, і чомусь стає страшно! Чому? Головне: зараз зосередитися на словах «шлях», а не на слові «війна»! Спробую! Адже про війну зараз чуємо і говоримо щодня. А ще мріємо разом з учителями про час, коли знову зможемо подорожувати, зустрічатися в школі і не тільки. То ж почну.
Завжди була і залишаюся дуже вимогливою до себе! Мама говорить, що в мене «синдром відмінниці»! А все тому, що я постійно порівнюю себе з іншими. І знаєте, який роблю висновок? Недостатньо розумна, активна, смілива, щедра, гарна, обізнана! Недостатньо допомагаю, боюся висловити свою думку (а раптом вона хибна)! Думаєте, не потрібно порівнювати? Мабуть. Але це складно.
Поряд зі мною є люди, у тому числі моя сім’я, які вже обрали свій шлях у житті! До того ж давно, ще до війни! Це, перш за все, мій тато, він військовий за професією та покликанням, зараз захищає нашу Україну. Його шлях був прокладений, і він впевнено пішов ним!
До речі, залишився таким же оптимістом, робить життя своїх побратимів веселішим. Уявляєте, він постійно жартує! У вас буде можливість побачити мого тата на фото, яке я додаю до роботи. Навмисно вибрала «довоєнне»! Це моя сім’я! Вона прекрасна! Можливо саме тому я себе порівнюю з кимось, як мені здається, кращим? Боюся їх підвести?
Розумію, що, доки не з’явиться повага до себе, до власного шляху, доведеться повоювати! Із собою, звичайно! Але це дуже непросто! Маленький принц (мій улюблений герой) після зустрічі з королем на одному із астероїдів зробив висновок, що себе судити набагато важче, ніж інших. Якщо ти зможеш правильно судити самого себе, то ти справді мудрий!
А можливо, усе набагато простіше, і щоб не воювати за свій шлях, достатньо знайти тихе, спокійне місце, вимкнути телефон і прислухатися до серця? Лис, прощаючись, відкрив свій секрет: «Добре бачить тільки серце. Найголовнішого очима не побачиш!»
Та, знаєте, є проблема. Нас позбавили тиші, і серце наповнене трохи іншими переживаннями. Мудреці кажуть, що якщо хочеш, щоб війна продовжувалася, то можеш ненавидіти, а от якщо хочеш миру – віддай добро і просто люби! Ця думка мене зацікавила. Але ж як можна прийняти той жах, в якому опинилася рідна земля, як не ненавидіти? І я думаю, що знову вимагаю від себе неможливого! Не обов’язково говорити чи думати добре про ворога, почати потрібно з того, що ти можеш зробити, що у твоїх силах. Наприклад, посміхнутися сусідці, яка постійно чимось незадоволена, підтримати ввечері втомлену маму, усадивши її в крісло з чашкою солодкого чаю, навчатися на високі бали в школі. Це я б змогла зробити! Переконана: кожна маленька добра справа наближує мою країну до Перемоги. До часу, коли повернеться додому тато, і ми знову всі разом будемо щасливі!
Ось така вона, моя війна за свій шлях! Поки що наповнена сумнівами, можливо, зайвими переживаннями. Війна – це подія, яку потрібно не тільки пережити, а й осмислити. Вона не тільки руйнує, але й веде до згуртування народу, об’єднує людей на шляху до нового життя. Тепер я це точно знаю!
Пояснення: