Ответы
Ответ дал:
0
У вечірній тіні, коли сонце вже приховало своє останнє проміння, вирушив Фауст у свою особливу подорож. В серці його палала бажання доторкнутися до найглибших таємниць світу, обміняти свою душу на незбагнені знання та непомірне багатство.
"Напередодні вічності" — промовив Фауст, коли вітер приносив йому шепіт вічної мудрості. Він пройшов крізь ворота величезного замку знань, де книги вигукували йому вічні питання та загадки.
"Душа світла чи темряви?" — питав Фауст, коли зіткнувся з вибором між істинним світлом і сяючою темрявою. Йому було як ніколи важко, і він розумів, що діалог з духом великої справедливості не дасть йому спокою.
"Земля — це мій край, а небо — кришталева межа" — здогадався Фауст, коли стояв на самому високому піку своєї прагнення. Йому була дана найвища свобода, але він відчував, що це свобода від його власної душі.
Фауст подолав вогонь і воду, знаходячи величезні скарби та втрачаючи маленькі крихти свого "я". Він став героєм великого епосу, чия доля залишиться в серці часу.
"Таємниця вічності пройняла мене" — сказав Фауст, коли вітер віз його душу до віддалених галактик. І в останній мить, втрачаючи свою людську сутність, він здійснив величезний стрибок у неіснуюче, залишаючи тільки свій слід в історії великих пошуків.
"Напередодні вічності" — промовив Фауст, коли вітер приносив йому шепіт вічної мудрості. Він пройшов крізь ворота величезного замку знань, де книги вигукували йому вічні питання та загадки.
"Душа світла чи темряви?" — питав Фауст, коли зіткнувся з вибором між істинним світлом і сяючою темрявою. Йому було як ніколи важко, і він розумів, що діалог з духом великої справедливості не дасть йому спокою.
"Земля — це мій край, а небо — кришталева межа" — здогадався Фауст, коли стояв на самому високому піку своєї прагнення. Йому була дана найвища свобода, але він відчував, що це свобода від його власної душі.
Фауст подолав вогонь і воду, знаходячи величезні скарби та втрачаючи маленькі крихти свого "я". Він став героєм великого епосу, чия доля залишиться в серці часу.
"Таємниця вічності пройняла мене" — сказав Фауст, коли вітер віз його душу до віддалених галактик. І в останній мить, втрачаючи свою людську сутність, він здійснив величезний стрибок у неіснуюче, залишаючи тільки свій слід в історії великих пошуків.
EmilyCapybara:
Прошу поставьте как лучший ответ
Вас заинтересует
2 месяца назад
2 месяца назад
2 месяца назад
2 месяца назад
1 год назад
7 лет назад