СРОЧНО НАПИШІТЬ ТВІР НА ТЕМУ ( за повістю «Гуси лебеді летять») ДАЮ 100 балів
« А лебеді летять над моїм дитинством,над моїм життям»
Ответы
Ответ:
А лебеді летять... над моїм дитинством... над моїм життям (за повістю М. Стельмаха "Гуси-лебеді летять...")
Видатний письменник дивиться на небо. Він щось хоче побачити там? Ні, він згадує своє дитинство, і вже перед нами стоїть маленький хлопчик Михайлик, який народився в мальовничій місцевості на Вінниччині. Згадується матуся, Ганна Іванівна, така добра, ласкава, невтомна трудівниця. Саме вона навчила свого сина любити кожну травиночку, милуватися росою вранці та заходом сонця ввечері, вслухатися в "бентежні звуки далеких звонів", що їх струшують на землю з високого піднебесся оті казкові гуси-лебеді, повертаючись весною з далекого вирію.
А скільки доброго зробили для Михайлика батько, дід Дім'ян, колишній кріпак, дядько Микола, якого прозивали Бульбою, бабуся, яку дуже любив. Усе. дитинство було сповнене незвичайним, романтичним, казковим, — все це оточувало майбутнього письменника змалечку. Вже через багато років Михайло Панасович Стельмах у своїх чудових повістях "Гуси-лебеді летять" і "Щедрий вечір" про все це розповість своїм читачам. І кожен із нас зможе побачити перед собою образи простих, добрих, щирих трударів, серед яких пройшли дитячі роки малого Михайлика. Якось хлопчик побачив виставу в сільській хаті-читальні. Враження було таким сильним, що він сам вирішив написати п'єсу. Стільки ночей він працював над нею! Але написав! Може, це було дещо наївним, але щирим, а вже потім, через багато років, цей потяг до письменства переріс у талант. Було у письменника нелегке життя: навчання, служіння у лавах Червоної Армії, війна, госпіталь, лікування. Навіть у такі моменти Михайло Стельмах писав про свою любов до землі, про страшні часи, коли гинуть друзі. Але після перемоги з'явилися інші твори, такі різноманітні і цікаві. Автор пише вірші, романи, п'єси, кіносценарії, повісті, статті. Але все-таки перевагу він надає прозі, особливо романам і повістям. Червоною ниткою через його творчість пройшла любов до людей, до землі.
небо. Він щось хоче побачити там? Ні, він згадує своє дитинство, і вже перед нами стоїть маленький хлопчик
Михайлик, який народився в
мальовничій місцевості на Вінниччині.
Згадується матуся, Ганна Іванівна, така добра, ласкава, невтомна трудівниця.
Саме вона навчила свого сина любити кожну травиночку, милуватися росою
вранці та заходом сонця ввечері, вслухатися в "бентежні звуки далеких звонів", що їх струшують на землю з високого піднебесся оті казкові гуси-лебеді, повертаючись весною з далекого вирію.
А скільки доброго зробили для Михайлика батько, дід Дімʼян, колишній кріпак, дядько Микола, якого
прозивали Бульбою, бабуся, яку дуже любив. Усе. дитинство було сповнене незвичайним, романтичним, казковим,
— все це оточувало майбутнього
письменника змалечку. Вже через
багато років Михайло Панасович
Стельмах у своїх чудових повістях
"Гуси-лебеді летять" і "Щедрий вечір" про все це розповість своїм читачам.