Ответы
Ответ дал:
2
У мріях моїх блукає світло ночі, як Зорі й місяць в осяйному танці. Їхні відблиски розтановують тіні в душі, і я відчуваю плинну красу мов невгаману воду ріки.
Сповитий весняним вітерцем, я летю, мов перо, крізь простір часу. Зорі – це покликання до безмежності, а місяць – віддзеркалення моїх думок у водному дзеркалі небес. Поезія Івана Андрусяка стає відомим лабіринтом, в якому розкриваються глибини моєї внутрішньої всесвідомості.
Так, я, ліричний герой, стаю частиною нічного симфонічного виступу, де Зорі й місяць – мої вірні співаки, розкривають найсхованіші хвилі мого емоційного океану. В цьому танці світла та мраку я відчуваю вічність митів, де слова стають музикою, а моя душа – віддзеркаленням безкрайнього небесного поетичного обрію.
Сповитий весняним вітерцем, я летю, мов перо, крізь простір часу. Зорі – це покликання до безмежності, а місяць – віддзеркалення моїх думок у водному дзеркалі небес. Поезія Івана Андрусяка стає відомим лабіринтом, в якому розкриваються глибини моєї внутрішньої всесвідомості.
Так, я, ліричний герой, стаю частиною нічного симфонічного виступу, де Зорі й місяць – мої вірні співаки, розкривають найсхованіші хвилі мого емоційного океану. В цьому танці світла та мраку я відчуваю вічність митів, де слова стають музикою, а моя душа – віддзеркаленням безкрайнього небесного поетичного обрію.
Вас заинтересует
3 месяца назад
3 месяца назад
3 месяца назад
1 год назад
7 лет назад