Ответы
Написана в 1836 році комедія «Ревізор» завдала нищівного удару по всій адміністративно-бюрократичній системі царської Росії 30-х років XIX століття. Автор виставив на загальне осміяння не окремі одиничні випадки, а типові прояви діяльності державного апарата. Здавалося б, яке відношення до централізованої чиновницької системи має сонне патріархальне життя закуткового повітового містечка, що городничий щиро вважає своїм будинком і розпоряджається в ньому як хазяїн? Але це безвісний провінційний містечко з’являється в комедії як держава в мініатюрі, у ньому, як у краплі води, відбиваються всі зловживання й пороки чиновно-бюрократичної Росії
Тут поштмейстер роздруковує й читає чужі листи замість романів, не бачачи в цьому нічого негожого. Зі спішних зауважень городничего своїм підлеглим про наведення порядку в підвідомчі їм установах перед приїздом ревізора ми легко можемо зробити висновок про те, як обстоят справи в лікарні, суді, школах, поліції, на пошті. Хворі дуже змахують на ковалів і курять міцний тютюн; їхнім лікуванням ніхто не займається. У суді заплутані всі дела, під ногами відвідувачів вільно розгулюють гусаки
Скрізь панують беззаконня й сваволя. Риси, що характеризують міських чиновників, типові й для представників інших станів. Всіх їх відрізняють нечесність, вульгарність, злиденність розумових інтересів, украй низький культурний рівень
Адже в комедії немає жодного чесного героя з жодного стану. На верхівці цієї соціальної піраміди перебуває чиновництво. Злодійство, хабарництво, казнокрадство – ці типові пороки чиновництва бичує Гоголь своїм нещадним сміхом. Міська верхівка огидна. Але й підвладні їм люди не викликають симпатій
Гноблені городничим купці, ненавидячи його, намагаються піддобрити його подарунками, а при першому ж зручному випадку пишуть на нього скаргу Хлестакову, якого всі приймають за важливого петербурзького сановника. Провінційні поміщики Бобчинский і Добнинский – ледарі й пліткарі, незначні, вульгарні люди. Спершу викликає співчуття безвинно висічена унтер-офіцерша. Але те, що вона бажає одержати лише грошову компенсацію за нанесену образу, робить її смішний і жалюгідної
У таких скривджених безправних людях повністю відсутнє ПОЧУТТЯ власного достоїнства, здатність обуритися своїм рабським положенням. Пороки чиновництва не вигадані автором. Вони взяті Гоголем із самого життя. Відомо, що в ролі гоголівського поштмейстера виступав сам імператор Микола Перший, котрий прочитував листи Пушкіна кжене.
Скандальна історія із проворовавшейся комісією з побудови храму Христа Рятівника дуже нагадує вчинок городничего, що привласнив казенні гроші, виділені на будівництво церкви. Ці факти, узяті з реального життя, підкреслюють типовість негативних явищ, які викриває сатирик у своїй комедії. П’єса Гоголя висвітила всі типові пороки чиновництва Росії, які втілилися в індивідуальних образах городничего і його оточення
Головна особа міста з’являється в комедії як перший серед шахраїв, він, по його власних словах, «трьох губернаторів обдурив». Займаючи самий значний пост у місті, Сквозник-Дмухановский повністю позбавлений почуття боргу, але ж саме воно повинне бути самою необхідною якістю в чиновника такого рангу. Але городничий не думає про благо батьківщини, а печеться про власне матеріальне благополуччя, оббираючи купців, вимагаючи хабара, творячи сваволю й беззаконня над підвладними йому людьми. У фіналі п’єси цей хитрий і спритний пройдисвіт виявляється в дурній і незвичній ролі обманутого, стаючи жалюгідним і смішним
Гоголь використовує тут блискучий художній прийом, вкладаючи у вуста городничего репліку, адресовану залу для глядачів: «Чому смієтеся? Над собою смієтеся!..» Це підкреслює поширеність подібного типу в царській Росії. Виходить, в образі городничего драматург сконцентрував самі огидні риси державного управителя, від сваволі якого усі права захищені 2001-2005 залежали долі багатьох людей. Городничий даний у комедії у своєму типовому оточенні
У кожному із чиновників автор особливо виділяє якусь одну визначальну рису, що допомагає відтворити різноманітну картину чиновницького миру. Наприклад, суддю Ляпкина-Тяпкина автор з іронією називає «вільнодумцем», пояснюючи це тим, що він прочитав п’ять-шість книг. Ця дрібна деталь характеризує загальний низький рівень чиновництва, злиденність його розумових інтересів. У піклувальнику богоугодних закладів Земляниці виведені підлабузник і донощик
Це теж досить типові, розповсюджені в чиновницькому середовищі явища. Таким чином, письменник у своїй комедії викриває всі основні пороки правлячого чиновництва Росії: нечесність, несумлінне відношення до служби, хабарництво, казнокрадство, сваволя, підлабузництво,