Ответы
Ответ дал:
1
Народився 7 лютого 1949 року в місті Гуляйполі Запорізької області в сім'ї вчителів — хліборобів.
Батько Григорія Лютого теж писав вірші, які не знайшли іншого призначення, окрім потрапити до альбому його майбутньої дружини — Марії Явтухівни Пилипенко. Вечорами іноді слухали привезеного дідом Явтухом патефона. Ставили «Дивлюсь я на небо…», «І шумить, і гуде, дрібний дощик іде…» та ін. Потім мама брала гітару і співала під неї українські пісні.
Один дід Г. Лютого був репресований, і поет його ніколи не бачив. Але розповіді про його силу волі, рішучість, характер — у великій мірі формували свідомість митця. Рід по батьковій лінії мав свої традиції. Обов'язково одного з синів називали на честь діда… По маминій лінії дід Явтух і бабуся Мелашка, чиї предки, переселенці з Полтави, ввібрали в себе всі риси, пов'язані з цими іменами в українській літературі. Дід — майже все життя комірник, бабуся — тиха і богобоязна господиня.
Дитинство поета протікало на фоні мальовничої української природи, олюднений образ якої постійно присутній у його поезії. За городами жебоніла річечка Гайчур, де майбутній поет ловив рибу, пік раків з хлопцями, пас на її луках гусей. Після закінчення Сігорянської початкової школи з 1958 року навчався у Гуляйпільській середній школі № 1 і паралельно в музичній по класу баяна. Закінчивши школу, Григорій Лютий протягом року працював баяністом і завідувачем Любимівського Будинку культури. Потім вступив на філологічний факультет Запорізького педінституту.
Був одружений на Лютій Людмилі Іванівні, що працювала вчителем української мови та літератури у запорізькому колегіумі «Елінт» № 96.
Помер 9 квітня 2023 року у Запоріжжі[1].
Громадська діяльність
Дбає про відродження духовності українського народу, української мови, культури, традицій, місце української літератури в літературному процесі сьогодення.
Його участь в роботі різних редколегій, виступи по радіо і телебаченню, зустрічі з трудовими колективами, студентами, школярами, інтелігенцією, поїздки у складі літературно-мистецьких делегацій, виховання літературної молоді, а з 1992 року він очолював обласне літоб'єднання ім. М. Гайдабури.
Учасник VIII Всесоюзної наради молодих письменників.
Був єдиним делегатом до Спілки письменників України на Всесвітньому фестивалі молоді і студентів у Москві в 1985 році.
1998—2016 рр. — голова Запорізької обласної організації НСПУ[2].
З 2001 р. — редактор журналу «Хортиця».
ОТМЕТЬ КАК ОУЧШИЙ ОТВЕТ ПЖ
Батько Григорія Лютого теж писав вірші, які не знайшли іншого призначення, окрім потрапити до альбому його майбутньої дружини — Марії Явтухівни Пилипенко. Вечорами іноді слухали привезеного дідом Явтухом патефона. Ставили «Дивлюсь я на небо…», «І шумить, і гуде, дрібний дощик іде…» та ін. Потім мама брала гітару і співала під неї українські пісні.
Один дід Г. Лютого був репресований, і поет його ніколи не бачив. Але розповіді про його силу волі, рішучість, характер — у великій мірі формували свідомість митця. Рід по батьковій лінії мав свої традиції. Обов'язково одного з синів називали на честь діда… По маминій лінії дід Явтух і бабуся Мелашка, чиї предки, переселенці з Полтави, ввібрали в себе всі риси, пов'язані з цими іменами в українській літературі. Дід — майже все життя комірник, бабуся — тиха і богобоязна господиня.
Дитинство поета протікало на фоні мальовничої української природи, олюднений образ якої постійно присутній у його поезії. За городами жебоніла річечка Гайчур, де майбутній поет ловив рибу, пік раків з хлопцями, пас на її луках гусей. Після закінчення Сігорянської початкової школи з 1958 року навчався у Гуляйпільській середній школі № 1 і паралельно в музичній по класу баяна. Закінчивши школу, Григорій Лютий протягом року працював баяністом і завідувачем Любимівського Будинку культури. Потім вступив на філологічний факультет Запорізького педінституту.
Був одружений на Лютій Людмилі Іванівні, що працювала вчителем української мови та літератури у запорізькому колегіумі «Елінт» № 96.
Помер 9 квітня 2023 року у Запоріжжі[1].
Громадська діяльність
Дбає про відродження духовності українського народу, української мови, культури, традицій, місце української літератури в літературному процесі сьогодення.
Його участь в роботі різних редколегій, виступи по радіо і телебаченню, зустрічі з трудовими колективами, студентами, школярами, інтелігенцією, поїздки у складі літературно-мистецьких делегацій, виховання літературної молоді, а з 1992 року він очолював обласне літоб'єднання ім. М. Гайдабури.
Учасник VIII Всесоюзної наради молодих письменників.
Був єдиним делегатом до Спілки письменників України на Всесвітньому фестивалі молоді і студентів у Москві в 1985 році.
1998—2016 рр. — голова Запорізької обласної організації НСПУ[2].
З 2001 р. — редактор журналу «Хортиця».
ОТМЕТЬ КАК ОУЧШИЙ ОТВЕТ ПЖ
Вас заинтересует
3 месяца назад
3 месяца назад
3 месяца назад
3 месяца назад
1 год назад
7 лет назад